februarivinden biter kinden 
het och kall på samma gång
den lilla pojkens trötta blick 
är uråldrig och vresig som en tall
en barnvagn full med kassar 
som han vaktar med sitt bleka lilla liv
varför sitter du på marken 
vill jag fråga men det spelar ingen roll

billigt vin och sömnbrist 
ristar runor till en sång om allt som blev
i hans morsas genomskinlighet 
i hennes grunda tunga andetag
fyllan är sitt eget straff 
när törsten är ditt enda jävla hopp
vägen ner är kort och brant 
men vägen upp är längre än ditt liv

det är inte okej nånstans
det är inte okej nånstans det där

man värjer sig mot smärtan 
men till slut så tar den sista orken slut
trygghet är ett vekt blekt bloss 
för oss som föddes bara för att fly
när tårarna tar slut 
är sorgens grymma gråa sanning ändå kvar
men kanske hittar morsan hans 
nånstans som tar en sån som hon

det är inte okej nånstans
det är inte okej nånstans det där